ЖАН ГАБЕН
и ЖАН-ПОЛ БЕЛМОНДО
във френския игрален филм
МАЙМУНА ПРЕЗ ЗИМАТА
По романа на АНТОАН БЛОНДЕН
Сценарий: ФРАНСОА БОАЙЕ, МИШЕЛ ОДИАР
Участват още: СЮЗАН ФЛОН
ГАБРИЕЛ ДОРЗИА ХЕЛА ПЕТРИ
МАРСЕЛ АРНОЛД
ПОЛ ФРАН
НОЕЛ РО
С европейските си приятели под знака на СС ще победиш!
Оператор ЛУИ ПАЖ
Музика МИШЕЛ МАН
ТИГРЕВИЛ
Режисьор АНРИ ВЕРНЬОЙ
Приятно пътуване!
Матрос Ено, Люсиен, отплаваме след 5 минути!
Слушам!
Албер, да не оплескате всичко като онзи ден!
Г-жо, корабоплаването по Яндзъ
е признато с конвенцията от З август 1885 г.
Оспорвате ли? - Само не трошете като онзи ден.
Е, онзи ден хората на Сун Ятсен прекалиха.
Но аз се справих с тях, и то без излишна жестокост.
Трепахме само най-буйните. Нали, Ено? - Честна дума!
Значи продължаваме борбата.
Ето заповедта на адмирал Гепрат, прочетена от старши матрос.
Адмиралът нарежда да се прокопае подземен канал
между реките Хуанхъ и Яндзъ.
Да, да, Яндзъ.
Защото Хуанхъ значи Жълта река. А Яндзъ значи Синя река.
Щом се смесят, става Зелена река.
Зелена като горите, като надеждата.
Ено, ще пребоядисаме Азия в нежен цвят,
Ще дарим с пролет тази скапана страна!
Добре. Щом сте послушни, отивам при клиентите.
Я по-тактично!
Знаем ги клиентите ти! Пъзливи, скокливи шваби от Вермахта.
Нищо повече няма да ви разказвам!
Албер, не се сърдете. - Как да не се сърдя!
Давам ви трицветни реки, планини и храмове.
А вие си правите бардак посред Китайско море.
Матрос Ено! - Слушам!
Да взривим селото! Къде са гранатите?
Успокойте се, г-н Кантен! Извинявам се!
Е, щом се предавате... Желязна ръка в кадифена ръкавица.
Матрос, дръжте веслата! - Слушам!
Внимавайте за рифове. Пазете се от миражи!
Яндзъ не е река, а булевард.
Дълъг 5000 км, от Тибет до Жълто море.
С лодки от двете страни. С водовъртежи, плуващи острови.
И огромни орхидеи.
Яндзъ са милиони куб. метри злато и цветя, плуващи към Нанкин.
Понтонни градове с пазари,
където продават ракия, опиум, религии и курви.
И знайте, морският пехотинец е бил украса на чайните.
Тогава много се забавлявахме.
Тя си имаше риж сутеньор, стар евреин на чесън вмирисан,
от Формоза дошъл беше той и в Шанхай намерил бе пристан.
Прекрасна е! - Не е моя.
Пеех я, като се спусках по реката. - Мислех, че е булевард.
Кой знае. Може би мечтата се влива в морето.
Бързо!
Живо, живо!
Въздушна тревога!
Всички навън!
Писна ми от тяхната война...
Чакайте ме!
Внимавайте, господине!
Хайде, в мазето!
Бомбардират Хавър.
Пиян си, Хавър е в обратната посока. Тези са за нас.
Залегнете!
Да се прибираме вече при жените. - Няма да е лошо.
Пак започват!
Това е нищо! - Да, бе, нищо.
Нищо е!
Какво се пипкаш с тази вратовръзка? - Да не умра размъкнат.
Гробарите ще те оправят.
Мамка им!
Албер!
Албер! Албер!
Улица "Маршал Петен"
Хотел "Стела"
Дълъг е пътят до Типерари!
Дълъг е пътят...
... до Типерари...
Дълъг е пътят!
Мръсни немски лайнари!
Престани, Албер, ще ни разстрелят! - Но не с вързани очи.
Сам ще командвам разстрела си, като маршал Ней.
Право в сърцето, господа!
Не се прави на идиот. - Какво общо имат идиотите?
Старши матрос от експедиционния корпус в Далечния изток!
Мирно! За почест!
Свободно!
Смехорията започва.
Днес при месаря говореха, че немците ще взривят всичко.
Прави са си. Бягащият войник има право на някои екстри.
И на мен ми се е случвало.
Ако не пиеше, щеше да те е страх. - Но щях да съм друг човек.
А не искам да съм друг. - Ще си умреш пиян.
И какво ще кажат хората!
Да умра пиян, значи да умра прав. Нека си говорят!
И не виждам защо днес да пия по-малко от друг път.
Тези кретени ще потрошат всичко!
Натам!
Албер, страх ме е! - Пий.
Сюзан, къде си? Сюзан...?!
Чуй ме. Много е сериозно, важно е!
Ако се измъкнем, ако къщата издържи и ако пак отворим хотела,
обещавам да не докосвам чашката. Никога.
Ето, виж. Тази е последната.
Улица "Маршал Петен"
Улица "Генерал Дьо Гол"
Идвам, идвам!
Отивам в Тигревил. - Качвайте се.
Далеч ли е? - Шест километра.
Дали ще си намеря хотел? - Не е сезонът, но ще ви заведа.
Това е "Черните скали".
Най-добрият хотел. Но затваря на 15 септември.
Да бяхте останал в Довил. Там има добри хотели.
В Кан също, и в Палма. Но аз нямам работа там.
Това ви казвах.
При Кантен е отворено. Но да знаете, не е весело.
Не съм дошъл за веселба. - Ами добре.
Кантен! Албер!
Какво има? - Имаш клиент.
Слизам.
Колко ви дължа? - 15 хиляди франка.
И още 5 за разговора. Вземете. - Благодаря.
Добър вечер, Албер. - Добър вечер.
Имате ли стая? - Цели 14. Влизайте.
Последвайте ме.
Ако сте за плаж, сезонът свърши. - Какво значи "сезонът"?
Селяните казват, че вече няма сезони.
При вас как е? - 1-15 август, и то в добрите години.
Колко ще стоите? - Не знам.
Ето. - Изглежда прекрасно!
Адресната карта, донесете я утре.
Искате ли нещо? - За пиене?
Разни минерални води... - Май не съм жаден.
Както желаете. Лека нощ!
Кой беше? - Клиент.
Нищо ли не каза? - Поиска стая, дадох му 8-ма.
Странно време за пристигане, в този дъжд!
Ами пътниците пътуват, това им е работата.
Хайде.
Слушай. - Какво?
Нещо не е наред. - Просто търси клозета.
Албер!
Търсите ли нещо? - Вратата!
Точно пред вас. Затворете я след себе си.
Господа!
За вас, господине? - Бира с пикон.
Г-н Ено, бира с пикон. По равно от двете ли?
Става, но не сега. Не скачам без засилване.
Имам си своя рецепта.
Наберете ми един телефон.
За тук ли? - Не.
За Париж? - Не. В Мадрид, тук го пише.
Г-н Ено, как става за Мадрид?
Тихо! Обаждам се в Испания!
Госпожица Клер, чия? - Клер Прево.
За 14 в Тигревил искам З9-48-00 в Мадрид.
В Испания ли? - Да, в Испания.
Търсим г-ца Клер Прево. - Изчакайте няколко минути.
Ало! За тяхна сметка.
Благодаря.
Ще звъннат след малко.
С какво да ви почерпя? - Едно калвадосче...
Калвадос за господина. За мен също.
Тези отсреща раничко си лягат. - А, отседнали сте при Кантен?
Голяма веселба. Там не е за жадни хора.
Дали слага и вино на масата! Албер мина на отсрещния бряг.
А навремето никак не му горчеше!
Елате.
Добре си живеехме преди 15 години. Бяхме страхотни, знаеха ни.
Много ли къркахте? - И още как!
Изведнъж - край, отказа пиенето! Изкуфя напълно, промени се.
Взе да се прави на велик. - Велик в какво?
Навири нос, стана важен. Все да не е като хората!
Винаги си е бил такъв. Изкара войниклъка си в Китай!
И четеше странни книги.
Не вестник като всички, а цял сандък с книги.
Вечер ни досаждаше с онзи... С име като газирана вода, как беше?
Аполи... Аполинарес... - Аполинарис!
Винаги си е бил луд, но поне беше общителен.
Щом отказа пиенето, се промени. Стана темерут.
Според Бийю имал припадъци. Болест...
Да имаше рак или цироза - моите уважения.
Но поне да си каже, за бога!
Трябва да е Мадрид!
Ало... - 14, Тигревил ли е?
Мадрид.
Ало, хотел "Мора"? - Да, г-не.
Г-ца Клер Прево. - Един момент!
Ало... Кой се обажда?
Ало! Кой е на телефона?
Какво ли търси там? - Това, което не намира тук.
Съжаляваш ли? - За какво? Имам си бонбонки.
Албер...
Хайде, ела си легни.
На Хитлер само мустаците не му харесвах.
Още една бутилка!
Жозефин, кажи на господина какво правеше при германците.
Пишех до коменданта, разкривах мошениците.
За теб съм писала десет пъти. Ама не ми вярваха.
Казах ви, че е уникална.
Наздраве, г-не! - Почерпката ще ви донесе щастие!
За пръв път сте в Тигревил, но не за последен.
Лете има 20 хиляди парижани. Някои идват отпреди войната.
Първенци сме по йода.
Вестниците ни наричат Нормандската Калифорния.
За Тигревил! - За Тигревил!
Господа, посрещането ви ме трогна. Но няма да ме заблудите.
Все пак съм пътувал доста и знам за какво говоря.
Градчето ви е отвратителна дупка. И времето е ужасно!
Не се ли шегувате? - Не!
През юли имаше 17 слънчеви дни! - То пък едно слънце!
Не знаете какво е слънце. Не сте виждали слънце...
Ето това е слънце!
Не искам празни чаши!
Стига толкова! - Стой мирно...
Може да е въоръжен... - Плащам чашите!
Хората ми идват. Цигани са. Посрещнете ги добре.
Ще ви изритам по задника!
Хайде...
Назад, ескимоси!
Прибирам се сам! Матадорът е велик самотник.
Останете си с леда и с пингвините.
Госпожо, кога е влакът за Мадрид? - След 5 минути, побързай!
Вън, преди да се ядосам!
Помогни му да пресече.
Бирата с пикон не прощава, тя уби баща ми. Коварно питие.
Хайде, хайде!
Спънах се в капан за тюлени. - Нищо, опри се на мен.
Симпатяга си.
Гарата ли е? - Да.
Искам билет. - Няма нужда.
Чао!
Приятно пътуване!
Ето го, прибира се.
Нали ти казах... - Мамка му!
Здрасти, татенце!
Какво ви става? - Скочих от влака...
Ясно, дръжте се.
Полека.
Добре, че си тук, татенце. Нали може да ти викам татенце?
Може, може!
Ще пийнем по едно, нали? - Аз вече не пия.
Може би госпожата ще иска... - На госпожата й се спи.
Хайде...
Ще те водя в "Прадо". Ходил ли си? - Парк и музей.
Това не може да ме разсъни.
С Клер ходехме там. Удряхме по едно за приятни сънища.
А познаваш ли Клер?
Приятелката ви ли? - Бившата. Заряза ме.
Не е хубаво... - Хайде, хайде.
Ще пийнеш с мен, защото съм изоставен.
Казах ви, не пия.
Ще загася, заспивайте. - Не!
Донесете херес!
Какво става?! Кой звъни? - Никой. Лягай си, Мари-Жо.
Ще поканя шефката на чашка. - Тя спи, всички спят.
Навиците изчезват. В Мадрид лягат късно!
Каня я на първата ми корида. - Ще й предам.
Ще има много хора. Луис Мигел е известен.
Отдавна мечтая за корида в Мадрид!
Публиката е взискателна. Най-вече към Мигелито.
Ще трябва да рискувам. - Дано всичко мине добре.
Ще бъда в бял костюм.
Помните ли онази новилада в Толедо? Леден вятър, ужасна публика...
И бик, който не щеше да мре.
Убил съм стотина! Аз съм най-големият френски матадор!
Габриел Фуке, по-голям от Пиер Шул. Единствен съм!
Хайде...
Браво, торо!
Интересен съм ти, нали? - Може би.
Какво ти е интересно? Матадорът, бикът? Или Испания?
Пътуването. Как пътувате? - Тук е тайната!
Влакът, добре го знам. Не е прост пътнически влак.
Аз също пиех, господин Фуке. И ходех по-далеч от Испания.
До Яндзъ. Знаете ли къде е?
Това е голямо нещо...
Тогава два хереса! - Вече не пия, смуча бонбони.
И закъде отлитате? - Пак за Китай... но той вече е друг.
Сега е някак си антикварен.
И не можеш да се спуснеш по Яндзъ за една нощ.
Малко по малко... И не всяка нощ.
Захарните изделия пречат.
Хайде, лека нощ!
Татенце! - Какво?
Май изпуснах влака за Мадрид.
Г-н Фуке, с вашите мечти един влак не може да ви отчае.
Напомняте ми на онези маймунки през зимата...
Какво му става? - Нищо, понапил се е.
За какво говорихте? - За маймуни и за маймунджилъци.
Албер, виж дорадите ми.
Здравей.
По колко е барбунът? - Хубав е, но е запазен за друг.
Благодаря за снощи. - Какво за снощи?
Не се прави на ударен. Твоят испанец строши 12 чаши.
Първо, не ти говоря от 15 години. И второ, да не си му сервирал.
Първо, аз го изхвърлих.
И второ, имаме си доста пияници, за да внасяме от Париж.
Пияница ли? - Ами да.
Засрами дори чичо Бардас, който пие по 15 мастики.
Смесваш всичко: испанецът, чичо Бардас и всички херцози.
Херцози ли? - Царете на чашката!
Тези, с които пиеше, но сега ги няма и гледат мръсотиите ви.
Те са сто хиляди чаши пред вас. Къркат с ангелите!
На нас още не ни горчи. И не се мислим за богоизбрани.
В това ви обвинявам. Пиете, но не носите. Не сте истински пиячи.
Испанецът защо кърка? За да забрави скапаняците като вас.
Колко е всичкият барбун? - З00 франка килото.
Запазих половината! - Обаче аз взимам всичко!
С теб не може да се говори! - Прекалено си тъп.
Най-сетне!
Господине?
Не, не това! Качете една минерална вода.
Какво се говори вкъщи? За снощи.
Г-н Кантен не говори. За него вчера си е вчера.
А днес си е днес. Разумен човек.
Добре, слизам.
Ти си луд, какво ще ги правим? - Не знам, но исках да ядосам Ено.
А онзи слезе ли?
Желаете ли нещо, г-н Фуке?
Исках да питам за снощи... - Какво?
Много ли беснях? - Не много.
Добре. Е, поговорихме си с вас. Не помня всичко, само едно.
Яндзъ...
Все помня сложни неща като "противоконституционно",
диктовката на Мериме, египетските царе...
А сега и Яндзъ.
Извинявайте, но е време за работа. - Аз нямам.
Нали не ви попречих? - Не, пречи ми ранното ставане.
И късното лягане.
Значи ме шпионирате? - О, господин Фуке...
Вестниците пишат само за крадци и убийци. Подгонените внимават.
При тая мода на фотороботите често си меня физиономията.
Вчера се правех на пияница. А утре?
Май обичате шегите.
Нали може да повървим? - Естествено.
Дълго ли ще останете тук?
Въпросът ще ви изненада... - Мъжът ви вече ме попита снощи.
И какво му отговорихте? - Че не знам.
За два-три дни, няма проблем. Но ако е за повече...
Как да ви обясня?
Тази нощ Албер спомена Яндзъ... Не бива, лошо е за него.
Ще ме помислите за луда. Не исках да говоря така.
"Ние сме щастливо семейство, оставете ни на мира!"
Това си е в прав текст. - Да.
Разберете ме, Албер се поправи. Не бива отново да мисли за пътуване.
И че отивате в Китай без него. - В Испания.
Моля? - За мен е Испания.
Спете си спокойно.
Е, ако е Испания...
Г-н Фуке, не че любопитствам...
Защо дойдохте в Тигревил? - За покупка, търся магазин за дрехи.
За мъже или за жени? - За момиченце.
Идете при Ландрю. Като убиеца.
Викат му така заради брадата. И защото е два пъти вдовец.
Магазинът му се казва "Парижки шик". - Благодаря.
"Парижки шик"
Бланшет...
Има ли някой?
Бланшет, палавнице, пак ли избяга!
Хайде, върви при приятелчетата си.
Искате ли нещо? - Топла дреха.
Пуловер. За момиченце.
Момиченце...
За момиченце. Отдавна нямам такава стока.
На каква възраст? - Десет години.
Слабичко или едро? - Слабичко.
Не го казвате от любезност, нали?
Защото тъкмо имам нещо...
Чакаме ви от трийсет години.
Кои "ние"? - Той и аз.
Вижте това.
Не е ли големичък? - Всички мислят така!
Не познавате вълната "Куинсланд". - Но си знам детето.
Този пуловер не може да е голям. Защо не питате за причината?
Бил е изплетен за едно джудже.
Пупи Шнайдер говори ли ви нещо? - Не.
Прекалено сте млад.
Името й не слизаше от вестниците през 20-те години.
Американецът милионер Уолтър Кроучен я видял в цирка и се влюбил в нея.
Големите мъже обичат дребни жени. Но чак дотам е рядкост!
Той ми поръча пуловера по рисунка на Ван Донген.
Но след кризата от 1929 г. Кроучен се самоубил.
Пупи се върнала в цирка. А пуловерът остана при мен.
Това не е обикновена дреха. - Сигурен ли сте,
че Пупи Шнайдер не го е носила? - Честна дума!
Много ли такива стари неща имате? - Невероятни работи!
Ако знаете на какво седите... Не се страхувайте!
Взривоопасно
Палавник... Пак поръчка на Кроучен, за рождения ден на Пупи.
За да освети целия град.
Г-не, ако имате нужда от нещо...
Каквото и да е... - Не бих отишъл другаде.
Изпратете сметката в хотел "Стела". - Не е спешно!
До скоро, господине!
Затваряте ли вече? - Нали искате да отнеса сметката?
Казана дума - хвърлен камък.
Пансион "Дийон"
Габриел, какво търсиш насам? - Познаваме ли се?
Май си бил много къркан. Не помниш ли, качих те на влака.
Тази нощ ли? Ясно.
Ще занесете ли този пакет... - Забранено ми е.
Иди там!
За влака ви моля да си мълчите.
Не, драги, няма да минеш метър. Довечера ти черпиш.
Г-не, никакви бакшиши за персонала!
Какво желаете? - Предайте този пакет на Мари Фуке.
Последвайте ме в приемната.
Влезте!
Посещението ви ни радва. Смятахме, че малката е изоставена.
Проверяваме пратките за децата. Напълно символично, естествено.
Мислех ви за по-възрастен. Мари има късмет с такъв млад баща.
Аз съм братовчед... далечен.
Добре, ще я извикам. - Не искам да ви притеснявам.
Толкова рядко я посещават.
Жоржет, какво става?
Не ми пречете! Работя!
Няма нищо, госпожо.
Това е директорката.
Не знаех, че е англичанка. - Не е, но се прави.
Преди десет години реши да говори само на английски.
Сигурно за да се хареса на родителите.
Трябваше и аз да го науча. Нямаше как.
Въпросите бяха на английски, отговорите - на френски.
Това е погубило Жана д'Арк. - Точно така.
Цели 10 години се грижих за генерал Марвие.
Затворих очите на един прочут сенатор.
Изправих на крака актрисата Магда Колобин.
Но най-много се грижа за г-жа Виктория.
Вече сама ли си говорите?
Господинът е роднина на малката Фуке.
Добре. Ами идете и я доведете.
Само две минутки!
Тази година всички купуват вина от Бордо. Ще се обадя на Куртин.
Албер!
Не се сърди, но от толкова време сме заедно и, как да кажа...
Усещам някои неща. - Какво?
Нищо специално, само идея... От четири дни ти се промени.
Откакто г-н Фуке е тук... - Дойдохме си на думата!
Сюзан, ти направи грешка.
Някои жени си признават изневерите, но ти призна за 15 години подозрения!
"Където е текло, пак ще тече."
Поговорката не е в наша полза.
Шегувах се!
Имам си грижовна жена, добра работа и бонбонки...
Мога да откажа и бонбоните. - Защо, това не е вреден навик.
Няма полезни навици. Навикът бавничко убива...
Рекламен скеч - едновременно за бельо и за перилен препарат.
Слушате ли?
В кадър - Ришельо... да, кардиналът.
Брадат монах му шепне на ухото... Изведнъж се явява спортист с бял слип.
Той отпраща брадатия, сочи спортиста и казва:
Мислех се за сив кардинал! А пък той от "Персил" е бял.
Е да, липсват мацки, но ще видим.
Втори скеч. Макарони "Люстрюкрю", анимация.
Котка иска да влезе в тенджера със спагети.
Появява се чичо Люстрюкрю с черпак.
Диалог:
Чичо Люстрюкрю: "Махни си лапите!"
Котакът се усмихва: Аз лапите ще махна, ала ще излапам
макароните "Люстрюкрю!"
Да, намерете добри гласове...
Един характерен за Люстрюкрю - и силно ехо.
Това е, дочуване!
Тъжно е млад човек да обядва сам.
Пак ще решиш, че си въобразявам нещо. - Да не говорим за това.
Господин Фуке, няма други клиенти, елате на масата ни.
С удоволствие, госпожо.
Може ли? - Не, вие сте наш гост.
Мари-Жо, сложете прибори за г-н Фуке.
Омайваме дявола, каним го на масата. - Не разбирам за какво говорите.
Опитайте това. Жена ми ще ви прави компания.
Мари-Жо! Отпушете тази бутилка.
Значи, революцията срещу паелята. Всичко испанско е сложно.
Паеля без миди е като печен бут без чесън.
Или мошеник без орден - нещо, което Бог не одобрява.
Когато бях влюбен, правех страшна паеля.
Клер ми го признаваше. Дано не съм изгубил форма.
Защо пиете? - Често са ме питали, г-н наставник.
Сигурно хора, които ви обичат. - Клер го повтаряше З пъти седмично.
Сигурно ме е обожавала.
Мислех, че мразите въпросите. - Да, предпочитам отговорите.
Клер също. "Габриел, обичате ли ме?"
"Габриел, защо пиете? Разумно ли е да се наливате така?"
Пречат на пиенето, за да ни омайват. - Ами, просто ги е страх!
От какво? Нямам лошо пиянство. Ставам миличък и смешен.
Поне съм бил непредвидим.
Изобщо не схващате! Те обичат сигурните неща.
Чакат един мъж, а се връща друг. Мразят това.
А изненадата рядко е приятна. Повярвайте, знам ги тия неща.
Представям си вашата Клер и непредвидимите ви пиянства.
Причернявало й е. - Възможно е.
Без съмнение. Всъщност не ме интересува.
Имах предвид, че съм по-стар. - Няма нищо, аз младея.
Но имам дъщеря на 10 години. - Това вече е тъпо.
Прекалявате!
Има ли човек дете, някои неща са забранени.
Как се казва? - Мари. Дойдох тук да си я взема.
Тя е в пансион "Дийон".
Г-н Кантен, бъдете откровен. В Китай пушехте ли опиум?
Случвало ми се е. В Шанхай, в Хонконг.
Не е нищо особено, леки блянове... - Не обичате ли бляновете?
Бяха войнишки сънища.
Адмирал Гепрат ме целува по ушето... Или че чаят има вкус на мастика...
Незначителни блянове... - А сега?
Сега сънувам, че пуша. От възрастта е.
Ето ги ученичките от пансион "Дийон".
Оставям ви със семейството.
И бутилка в морето!
Г-н Фуке, един ден ще сънувате, че пиете.
Мари Фуке, елате тук веднага!
Какви са тия работи?! Ти, насам!
Три... четири... пет... - Готово!
Не се крийте в бункера!
Каква смотанячка! - Следващия път й избягай.
Остави я на мира. - Да си ходим ли?
Ами ако още е тук? - Ще й кажем, че не играе честно.
Викаха му тариката, беше хитър, беше нагъл.
Той не знаеше уплаха и на всеки би избягал.
Привечер по булеварда всички гледаха в захлас -
Хубавеца се задава, бе със него, не със вас.
Какви песни имаше едно време...
Г-н Фуке, паелята ви е прекрасна. Жена ви ще бъде щастлива.
С готвене няма да задържиш жена. Нито с други умения.
По едно ястие може да ви оценят.
Албер поне веднъж да сготвеше само за мен,
щях да съм щастлива. Не ми е направил и омлет!
Не е вярно, от октомври до април сме сами.
Значи цели 6 месеца ти готвя.
Знаете ли къде е Бурбул? - Не.
Там се запознах с Албер.
Беше в отпуск. Носеше блейзър и сламена шапка.
Красавец. И го съзнаваше...
Помниш ли плочата на Дранем? Онази закачлива песен.
Сюзан... - Че какво, само тримата сме.
Беше през юли, имаше мимози. Носеше платнени боти.
Сякаш беше вчера.
Исках хотелче на юг. Но Албер не пожела.
Тук му хареса заради лошото време. И за да има по-малко хора.
Ето какво значи да се влюбиш.
Странно, че не знаете къде е Бурбул. Човек като вас...
Нея все я влече към Бурбул.
Свои сме си, да разкажа ли?
Сватбеното ни пътешествие не интересува г-н Фуке.
Не обичате ли да пътувате? Албер много обича.
Знае разписанията на всички влакове в Европа
и дори къде да се прекачва.
Стига вече.
Покажи на г-н Фуке. разписанията си.
Това не го интересува! - Напротив!
Виждаш ли? Дори за кратки пътувания.
Ето, утре отива в Бланжи. Купи си билет, отиване и връщане.
Със смяна на влака. Запази си хотел.
Не знаех, че заминавате. - Само за два дни.
Всяка година на Вси светии ходя на гроба на баща ми в Пикардия.
Тогава приятно пътуване!
Тръгвате ли си вече? - Ще се поразходя.
Не знаете какво губите. Заделил съм З0-годишен калвадос.
Да не ви бавя. Утре е неделя, заминавате, натоварен ден.
Благодаря за хубавата вечер!
Не беше нищо особено. - Беше семейна вечер.
Ти му предложи калвадос. Добре, че е разумен.
Калвадос, хитро.
Решил ли си да го напиеш, не би постъпил другояче.
Щях да пия с него.
Албер, не говориш сериозно!
Не е ли по-добре да си лягаш? - Първо ми отговори.
Сюзан, ти си идеална съпруга. Само добродетели.
Запазена, все още хубава. Пълно щастие...
Ако трябваше да избирам, щях отново да се оженя за теб.
Но ми досаждаш. - Албер!
С любов, по мил и любезен начин.
Но ми досаждаш!
Още не съм пукнал, но наближава.
Не съм си взел дажбата от непредвидимото.
Искам още, и още.
Непредвидимото, какво е то? - Нищо, просто мечти за друг свят.
Щом толкова ти липсва, пийвай винце с храната.
По половин чашка. - Половин чашка!
Ако нещо ми липсва, то не е виното. А пиянството.
Надявам се този път да не вали.
Щом дойдем в Нормандия, и вали като из ведро...
Жермен!
Сюзан, отнеси това. - Закуската на г-н Фуке?
Ще му стигне един аспирин.
Албер тук ли е? - В кухнята е.
Твоят испанец е на кръстовището! - Няма ли право?
Не знаеш обаче какви ги върши! Направо е катастрофа.
Полудяхте ли?!
Оле!
Луд ли сте?!
Оле!
Пиян сте!
Оле!
Простак, заслужава да го напердаша!
Какво става? - Не е ли срамота, на Задушница!
Шофьорът спря, щяхме да го блъснем! - Спрял е, значи всичко е наред.
Идваме на поклонение, не на цирк! - Вървете на поклонението си. Ти, ела!
Албер, не го защитавай! - Не го защитавам,
той е в обичайното си състояние.
Какво чака президентът, за да ми връчи ушите на бика?
Няма ли да направите антракт? - Аз съм... Единствен съм!
Просто млъкнете!
Оле! Ей, карабинеро...
Сякаш си нямаме друга работа. Какво има?
Кретенът щеше да предизвика десет катастрофи!
Няма катастрофа. Просто си е пийнал.
Кой е той? - Мой клиент.
Няма ли си име? Не сте тукашен, нали?
А вие, с това произношение? - Планинец съм.
Пиян е като мотика!
Заведи го в участъка, да му видим документите!
Триумфалното излизане на арената!
Гледайте, неблагодарници!
Фуке, Габриел, роден в Париж на 18 май 19З0 г.
Адрес: улица "Линколн", номер 14, Париж, 8-и район.
Професия?
Морис, гарант съм му, остави го! Направи го заради мен.
Аз съм пълнолетен и... - Г-н Фуке, досадихте ни, млъкнете!
Млъквам. Чакам ви навън.
Вървете на въздух, ще ви се отрази добре.
Детински работи. И без това утре си тръгва.
Добре, но го заведи у вас. Да не се мотае из града.
Нека му е за урок! - Дано не е непоправим.
Ало, тук участъкът в Тигревил.
Как... Нима? Страшно задръстване в Хенкевил?
Какво ви става? - Срам ме е!
Човек не се срамува от подобна корида, нали?
С тези коли беше трудно. Все идеха отляво, видяхте ли?
С английските коли винаги е така.
Бих пийнал нещо. Не че ми се пие, а за да се стегна.
Добре, но не при Ено.
Кажете ми. - Какво?
За това ваше място...
Похотливците му викат бардак. А тъпаците - китайски ресторант.
Често ли ходите? - Ходех.
Според вас какво е по-добре - да сме мръсници или китайци?
Най-добре да е затворено.
Албер! Не е възможно, ти си призрак!
Радвам се. Може ли да те целуна? - Разбира се.
Представям ти един матадор. - Приятно ми е, г-не.
Не обещавам да е съвсем истински.
Тук нищо не е съвсем истинско.
Но вятърът от Тибет ще създава илюзията.
Понякога вечер зад тази стена съм виждал...
ама наистина съм виждал...
цял град, трамваи, тълпи. Драми...
Какво да ви сервирам? - Какво "подсилващо" имаш?
Осланям се на вас.
Правиш ли още от онова саке? - Разбира се.
Значи, две.
Да не се тревожим. От сутринта никой не е виждал г-на.
Бях при Ландрю, при сладкаря, дори при Ено. Никъде го няма.
Ако е станало нещо, ще се разчуе. - Да, ще се разчуе.
Какво да правя с куфара му? - Качете го. Късно е за влака в 8.
Г-н Фуке не е вечерял? - Не.
Да не са заедно? - Май да.
За адмирал Гепрат! - За Ел Гало, прекрасния плешивец!
За славата на моряците от Далечния изток!
За Манолете, убит в Линарес от бика Ислеро!
Тази е за приятеля ми Гедеон, убит от засада в Лон Сон!
За Роселито, най-великия от всички!
Ако лошото време продължи, ще се натряскате.
Щом си в отпуск - може.
Какво търсиш? - Клер. Щеше да ме чака пред арената.
Ако пиеше по-бързо, вече да е дошла.
Нещата следват едно от друго...
Хайде, прибираме се в казармата. - Остави, ние с Клер черпим.
Да не ти пука! Получих си заплатата.
С влакови билети ли ти плащат?
Вземи билета за отиване, за мен - този за връщане...
Не мога.
Нямаш доверие? - Нямам билет.
Винаги трябва да имаш билет. В случай че... нали разбираш!
Не ме учи. Цял живот си играя на "отиване и връщане".
Нарича се нестабилност. - Хайде, много говорим.
Довиждане - и внимавайте.
Госпожо, беше ми приятно...
Китайски нощи, любовни нощи.
По дяволите, тъмно е! - Нормално, в друг часови пояс сме.
Хайде, напред!
Китайски нощи, нежни нощи, любовни нощи...
Пиянски нощи... нежни...
По дяволите!
До разсъмване...
Китайски нощи, гальовни нощи...
Любовни нощи.
Да не падна от коня? - Онази май ми е сипала отрова.
Отвикнал си. Ако искаш, да се прибираме.
Хлапе, не се измъквай! Гонил си се с няколко коли...
Но аз не съм си взел своето.
Да им покажем какво могат един младеж и един дъртак.
На кого? - На тъпаците! Да вървим!
Гальовни нощи... Любовни нощи...
Пиянски нощи...
Нежни...
Ще любим чак до зори...
Два калвадоса!
Добре дошъл, Албер! Все си казвах, че няма да е вечно.
И ето те пак! Като едно време.
Чувствам се с 20 години по-млад. - От кого?
Ти да не почнеш с испанските номера!
Г-н Ено, ако не бяха социалните осигуровки за тъпаци,
вие щяхте да сте просяк.
Ще те науча аз! - Не говорете на "ти" на моя рулеви!
Вие не сте от семейството.
Ако си дошъл да ми заповядваш, ще ви изритам от тук.
Това е за начало!
Оставете ме!
Вървете си или викам полиция!
Защо ли ги пуснаха...
Пияни са като свине. - Да, господа, до козирката!
Отдавна чакахте това... ами ето! Ще има за какво да си бъбрите.
Не мога да ги гледам, да се чупим. - Прав си.
Какво търсим у средните французи? Ние сме от една бойна част.
Кой ще плати калвадосите?
Питайте интендантството. Ние не плащаме.
Не ви познаваме, не ви поздравяваме. - Презираме ви!
Боже милостиви!
Албер! - Какво?
Жена ти няма да е доволна. - Не говори за жени в строя.
Излиза вятър... Вдигаме ли котва?
Бланжи, департамент Сома. Трябва да те запозная с баща ми.
Албер! - Какво има?
Бланжи няма да стане. - Дезертьор. Знаеш какво означава!
Не мога да тръгна сам. Разбираш ли, имам задача.
Задача! Значи е по моята част. За какво става дума?
Казах ли ти за дъщеря ми? - Малката Мари ли?
Малката Мари никак не е щастлива.
Трябва да си я взема. - Да вървим!
А сега, както всяка вечер, предаването "Ние танцуваме".
Албер, не можем да отидем сега!
Не можем, не можем, какво значи "не можем"!
Ей, я по-тихо!
Как може човек така да се натряска!
Да, от пръв поглед отбранителната линия е слаба.
Без обход, превземаме направо! Тръгвам напред, ти - след мен.
Извинявай, но не ти командваш. Все пак е моя дъщеря.
Добре де! Добре!
Не си бил толкова мършав! - Езикът ми тежи много.
Какво правиш? Обърни се!
Албер! - Какво?
Виж, аз съм Христос!
Албер, не ме оставяй! Албер...
Тук всички спят. Има звънец! Има звънец!
А, ето, че се събуждат! - Най-накрая!
Тревога!
Повтарям: "Тревога!"
Да превземем позициите както през 1914-а.
Подиграват ли ни се? Това си е направо гавра!
Да имах една гаубица, щяха да видят!
Стига! - Какво?
Пращат парламентьор. - Време беше!
Г-н Кантен, вие ли вдигате тази врява? - Специална задача!
Чух, че спазвате подходящ режим. Засрамете се!
Мисли, че говори с хлапетата си.
Старши матрос Кантен от корпуса в Далечния изток...
Ако дъщерята на господина не е тук до З минути,
не отговарям за действията на бащата.
Бащата ли? - Аз съм!
Това е ново! - Не съвсем.
Но онзи ден казахте, че... - Внимание!
Какво става, какво желаят господата?
Щом англичаните вече са тук, нищо не ме учудва!
Не разбирам. Какво казвате?
Ще видят тези англичани... - Тя е французойка.
Все едно полковник Лорънс да е арабин.
Вековно коварство. Знам номерата ви...
Господинът не е прав за Англия. Но най-важното е да узнаем
дали господинът е бащата на нашата Мари Фуке.
Сега, господа, най-добре си вървете.
Останалото ще се уреди утре.
Заради детето се надявам, че ще изглеждате по-прилично.
Жоржет, изпратете господата.
Тя каза: "До утре!" - Това е съпротива!
Защо не се прегрупираме? - А защо не отстъпление?
Мисля, че е рано...
Предайте на противника, че отлагаме акцията за утре сутринта.
Но в десет детето трябва да е в командния ми пункт.
Иначе ще дойде ескадронът на смъртта.
Приемете го за ултиматум. - Ще предам, г-н Кантен.
Доста ги уплаши.
Но беше велик. - Винаги!
Каква хубава нощ, нали?
Ще те заведа в Андалусия. Нощите там са сини.
В Китай също, като слизам на юг.
Знаеш ли, трябват илюминации. Нека оцветим всичко в червено...
Не може да запалим пожар.
Но като помислим... - Млъкни, нека се сетя.
Светлинна феерия... 14 юли в магазина...
Къде ли съм чувал това?
"Ако ви трябва нещо, каквото и да е..."
Брадатият от "Парижки шик"! - Ландрю!
Има сандък, пълен с ракети. Запаси да гръмнеш цял Версай...
Целуни ме! Бях също като теб, бях шампион!
Да вървим!
Ако стоката ви е като виното, ще се чуе чак в Хавър.
Гърмежи ще има, кълна се. От З0 години са, но са изправни.
Подпис: Руджиери!
Албер, двамата няма да успеем. Трябват поне десет курса.
Какво става? Без мен няма да мине! Заради безопасността.
Пиротехниката изисква познания и голяма сръчност.
Да вървим. Да не забравиш нещо? - Не, програмата е готова.
2З ракети, 10 многоцветни бомби...
... ветрилата-изненади, 10 въртележки...
... и една висяща градина!
Господа, ще бъде грандиозно! Ще им оцветим небето!
Фойерверки
Прекрасно!
По дяволите, да не е 14 юли?! - Ами да, виж фойерверките!
Идва от там.
Албер лудее с фойерверките. Да вървим!
Люсиен, пази се! Къде отиваш? - Трябва да направим нещо.
Г-жо Кантен, май че Албер е на плажа.
Идат и балумбите! - Какво прави? Луд ли е?!
Не съм виждал такова нещо.
Сега една зелена, Кантен.
И една червена...
А сега трицветна! Работим на едро.
Ваш ред е, драги!
Албер, взривяваме града...
Давайте, вие сте местен. - Няма значение, стреляйте пръв!
Сега римските свещи.
Приближете факлите! По моя команда... Огън!
За нашите герои! - За героите!
Хонконг! Ла Кукарача! Сингапур... Момичето от Тонкин!
Пуерта дел Сол!
Празникът продължава!
Прекратете това, ще ви арестувам! - Доведоха полиция.
Казах, прекратете!
Доносниците заслужават наказание!
Да гръмнем отново! Рай за артилеристите!
Подайте ми пиратките!
В сандъка и в кутията! - Щом нямате по-добро...
Няма гранати по магазините. - Значи ще минем с това.
Какво става там? - Внимание, ще гръмне!
За последен път, престанете!
Изведете жените и децата! Ще бомбардирам целия бряг.
Ще изтрием Нормандия от картата! Огън!
Врагът побягна. Сега, господа, да отстъпим!
Аз отивам да се къпя!
Ние какво да правим? - Да се спуснем по Яндзъ!
Не е ли време да се прибираме? - Къде точно?
Щом някой се отрича, пропява петел.
Пак ще говорим, аз гоня влак...
Все пак отивате в Бланжи? - Да, баща ми е свикнал, че ходя.
Ще бъда там.
А вие връщате ли се в Париж? - Видях морето,
по-нататък не мога да отида.
Франция винаги е показвала пътя на свободата.
"Свобода, скъпа Свобода", както казваше Виктор Юго.
За нея паднаха героите във великата битка на този малък френски плаж.
Трагично и славно събитие.
И нека тази година благодаря на г-н кмета и общинските съветници
за прекрасните фойерверки в чест на нашето събитие.
Ще ни вдъхновява и занапред.
Затова заявявам от все сърце:
"Да живеят САЩ и Англия! Да живее Франция!"
Татко, радвам се!
Наистина ли ме вземаш? - Да, наистина.
Ама ти бодеш!
Мен никой не ме целува, но и аз бода. Ще се обръсна.
Така... Вземам влака в 15,20 ч.
Не знаех кога заминаваш и ти качих куфара.
А, добре.
Довиждане, г-жо Кантен. - Довиждане, Мари.
Довиждане, госпожо. Благодаря за всичко.
До вторник, с влака от 6 ч. - Разбира се!
Смени влака в Лизийо.
Не се бой. - Не се боя!
Жалко, че Мари не видя фойерверките. Било хубаво.
Няма да се повтори такова нещо!
Скоро ли сменяш влака? - Да.
Май нямаш време да ни разкажеш още нещо.
Добре, само една история, но истинска.
И така, слушай.
В Китай през зимата навсякъде в градовете
има изгубени маймунки, без майки и татковци.
Не знаят защо са дошли - от любопитство...
или ги е страх от студа...
Но там хората вярват, че и маймуните имат душа.
И им помагат да се върнат в горите, при приятелите им.
Затова има цели влакове с маймунки, пътуващи към джунглата.
Ето че пристигнахме!
Довиждане, хубавице!
Не се притеснявайте.
Хайде, довиждане! - Довиждане!
Татко, той дали е виждал маймуни през зимата?
Видял е поне една...
Лизийо. Пътниците за Руан - Авенкур - Бланжи сменят влака.
Връзката е на същия перон, потегля в 16,18 ч.
И СТАРИЯТ ЧОВЕК ВЛЕЗЕ В ДЪЛГА ЗИМА
Преводач Андрей Манолов
Редактор Анета Данчева